ІНТЕРДИСКУРСИВНИЙ ХАРАКТЕР ХУДОЖНЬОГО ТЕКСТУ (НА МАТЕРІАЛІ НІМЕЦЬКОЇ МОВИ) - Застровська, Софія; Найдюк, Оксана (Актуальні питання іноземної філології, 2021)
У статті висвітлено розуміння категорії інтердискурсивності як ознаки тексту, що характеризує його відкритість метасистемі дискурсу. Окреслено причини, які зумовлюють потребу в дослідженні інтердискурсивного характеру німецького художнього тексту, сформульовано актуальність, мету, завдання, об’єкт, предмет та матеріал дослідження. З’ясовано зміст понять дискурсивності й інтердискурсивності та їхній зв’язок з поняттям інтертекстуальності. Виявлено маркери актуалізації зазначених понять у текстовому цілому. Схарактеризовано інституційний, театральний, персональний, професійно-діловий дискурси. Продемонстровано інтердискурсивний характер художнього тексту через введення героїв твору в різні ситуації для пошуку оптимального рішення. Встановлено, що для втілення в життя свого задуму автор послуговується різними як первинними / вторинними мовними, так і немовними засобами з використанням об’ємного арсеналу стилістичних фігур і тропів. Досліджено, що інтердискурсивний характер твору проявляється в тому, що «гра» з різними видами дискурсів має наслідком переключення суб’єкта, що сприймає від однієї ментальної сфери до іншої. Це є можливим, звісно, при наявності відповідних фонових знань у когнітивній базі автора твору та названого суб’єкта. Показовими у цьому відношенні є прецедентні феномени, наведені автором при зображенні різних ситуацій, у яких діють його герої. Джерелом походження прецедентів є сучасна преса, класична література, історичні довідки. Доведено, що категорія інтердискурсивності демонструє зв’язок різних текстів (текстових блоків) за ознакою однакової тематично-змістової належності; такий зв’язок є результатом дискурсивної проекції на текстову площину. Художній твір як середовище взаємозв’язку різних видів дискурсу є сам по собі інтердискурсом, що зумовлено саме авторською концепцією художнього твору.