ДОСВІД ЖІНОЧОГО МАНДРІВНОГО САМІТНИЦТВА У «ТОВАДЗУҐАТАРІ» НІДЖЬО - БАЛИКОВА, Ніна (Актуальні питання іноземної філології, 2022)
Постановка проблеми. У статті розглянуто японську повість «Товадзуґатарі» – твір щоденникового жанру ніккі, написаний близько 1307 року буддійською черницею й колишньою придворною пані на ім’я Ніджьо. Цей твір умовно поділяється на дві частини, де перша (1–3 сувої) описує життя авторки при дворі, а остання (4–5 сувої) – її подорожі країною й паломництва до буддистських і синтоїстських святинь після постригу в черниці. Значна увага до самітницької тематики у творі дозволяє поставити питання про віднесення його до японського літературного напряму самітницької літератури, що включає в себе твори, написані буддистськими ченцями й зосереджені на розкритті чернечого досвіду. Проте попередньо потрібно встановити, наскільки значну роль самітництво відіграє у цьому творі. Метою статті є з’ясування місця самітництва у «Товадзуґатарі», способів і тональності зображення самітницької тематики, особливостей сприйняття авторкою власного досвіду усамітнення, співвідношення понять «самітництво» та «свобода», а також ролі мандрів як основного способу усамітнення авторки. Методами вибору є текстуальний і контекстуальний аналіз «Товадзуґатарі» в оригіналі давньояпонською мовою та в перекладах. Наукова новизна статті зумовлена відсутністю попередніх досліджень теми самітництва та самітницької літератури у зв’язку з «Товадзуґатарі», тоді як цей твір посідає важливе місце в каноні японської класичної літератури, так само як самітницька література відіграє ключову роль у середньовічній японській літературі, тож обидві теми потребують всебічного вивчення. Висновки. Самітництво є центральною темою «Товадзуґатарі», якій великою мірою присвячені не лише четвертий і п’ятий сувої, але також і перші три. У творі наявна трансформація манери зображення й сприйняття самітництва – від ідеалізованого символу свободи в перших сувоях і до більш приземленої реальності останніх сувоїв. Тим не менше, основна функція самітництва – забезпечення творчої свободи – зберігається протягом всього твору і є для нього основоположною.