ТЕМПОРАЛЬНІ МЕТАФОРИ ЯК ІНСТРУМЕНТ РЕПРЕЗЕНТАЦІЇ ЧАСУ ТА ЙОГО ВПЛИВ НА ПОЛІТИЧНУ АРГУМЕНТАЦІЮ - БАНЕВИЧ, Мар’яна (Актуальні питання іноземної філології, 2025)
Метою роботи є дослідження ролі темпоральних метафор у представленні часу та їхній вплив на політичну аргументацію. Стаття прагне виявити, як метафоричні рамки формують суспільне сприйняття, політичні наративи та прийняття рішень, аналізуючи їхню функцію як інструментів для спрощення складних часових концепцій і сприяння емоційній участі в політичному дискурсі. Методологією даної наукової розвідки є міждисциплінарний підхід, який поєднує когнітивну лінгвістику та теорії політичної комунікації. Використовуючи якісний контент-аналіз, цей підхід досліджує корпус політичних промов і медіа-текстів із різних культурних та історичних контекстів. Дослідження ідентифікує та класифікує часові метафори, такі як «час як подорож», «час як ресурс» і «час як цикл», аналізуючи їхні риторичні функції та значення в політичній аргументації. Наукова новизна полягає в новому погляді на стратегічне використання темпоральних метафор у політичному дискурсі, підкреслюючи їх роль у формуванні політичних подій, ідеологій та політичних рішень. Це підкреслює, що темпоральні метафори є не просто лінгвістичними інструментами, а й когнітивними та культурними конструктами, які впливають на те, як люди розуміють і оцінюють політичні реалії. Крім того, дослідження розширює розуміння метафоричного обрамлення, зосереджуючись конкретно на часових вимірах, які залишаються недостатньо вивченими в існуючих дослідженнях. Зроблено висновки, що темпоральні метафори служать подвійній меті: вони сприяють розумінню абстрактних понять, таких як прогрес, криза та безперервність, водночас формуючи та обмежуючи політичну аргументацію. Такі метафори, як «рух уперед» або «повернути час назад» викликають певні емоційні та ідеологічні асоціації, впливаючи на сприйняття громадськістю певного типу політики. Дослідження підкреслює необхідність критичного усвідомлення цих метафор у політичній риториці, оскільки вони можуть як прояснити політичний дискурс, так і маніпулювати ним. Ці ідеї сприяють розвитку теоретичного та практичного розуміння метафоричного фреймінгу в політичній комунікації.